21. oktobar 2009.
Poslao sam email Piteru Džozefu (Piter Joseph) sa zahtevom za intervju.
...Nema odgovora.
3. novembar 2009.
Poslao sam još jedan email Piteru Džozefu...
Odgovor!
Odgovor! (10. novembar)
"Čarls, u poslednje vreme sam veoma zauzet... Ovog meseca ću često putovati van grada.
Javi mi se početkom decembra. Hvala, Piter"
1. decembar 2009.
1. decembar 2009: Poslao sam još jedan email Piteru Džozefu tražeći intervju...
...(čekam)
5. decembar: "...dobro - dobićeš 2 sata. Nalazim se u Bušviku (Bushwick)...".
Ko je Piter Džozef?
Mini-dokumentarac Čarls Robinsona (Charles Robinson)
www.whoispeterjoseph.com
PROŠLOST
Zovem se Piter Džozef. Živim u Bruklinu, u Njujorku. Imam 31 godinu.
Ja sam nezavisni filmski stvaralac, i pretpostavljam, de fakto osnivač organizacije po imenu
"Zeitgeist pokret" (The Zeitgeist Movement)
Što se tiče prošlosti rođen sam u porodici, po mom mišljenju srednjeg staleža.
Moj otac je bio, u stvari još uvek je poštanski službenik,
a moja majka je penzionisana službenica Centra za zaštitu i zbrinjavanje dece.
Činjenica je da su mnoge moje kritike društva
inspirisane iskustvima i pričama koje sam slušao od svoje majke.
Za muziku sam se počeo interesovati kada sam imao 8 ili 9 godina.
Izgleda da sam se zaljubio u bubnjeve i ritam.
Imao sam sreću da budem primljen u umetničku školu
u Severnoj Karolini, na jednom univerzitetu.
To mi je omogućilo da odrastem u veoma drugačijim uslovima
nego većina ljudi koji
žive južnije u ruralnoj sredini.
Bio sam u dodiru sa različitim kulturama, različitim interesovanjima
i raznim drugim stvarima koje se ne mogu pronaći u tipičnim školama na jugu.
Upoznao sam mnoštvo različitih ljudi,
a posebno onih umetnički orjentisanih i kreativnih,
koji su, rekao bih, jako uticali na mene
i čije trendove još uvek sledim.
Muzika i bubnjevi su direktno povezani sa mojim identitetom.
Ljudi mi kažu: "Hm, znaš, ti radiš sa tom društvenom organizacijom,
a ipak, samo si muzičar.". Dakle, "samo muzičar".
Postoji tendencija da se često postavljaju pitanja o referencama
kada se priča o temama o kojima mi u pokretu govorimo,
ili o kojima se radi u filmovima.
O tome možemo malo kasnije.
Ono što bih sada voleo da kažem je to da je muzika za mene neki oblik meditacije.
Ona je nešto kao ventil koji održava moju ravnotežu.
Kada vežbam, činim to praktično na veoma ličan način.
Ne dešava se baš često da nastupam.
Za to više nemam vremena.
Nakon druge godine prekinuo sam studiranje
jer sam shvatio da dugovi koje nagomilavam apsolutno nisu vredni toga.
Još tada sam znao da ima nešto pogrešno u tome: ići u školu,
jako puno se zadužiti pritom, u iznosu od 80 do 100 hiljada dolara,
i onda biti ubačen u poslovni svet,
tj. u ulogu prisilnog služanstva, moglo bi se reći.
Dakle, moraš se automatski u velikoj meri predati sistemu na raspolaganje jer si mu već dužan u istoj meri.
Prvobitno sam hteo postati klasični marimba svirač.
Sada uviđam da je to bio zaista smešan koncept,
ali svi prođemo te faze naivnosti dok odrastamo.
Pošto je muzika kao izbor zanimanja postala teško sprovodiva,
počeo sam se baviti obradom videa, i tako sam dobio posao u Njujorku,
zapravo mnoge poslove u Njujorku, pa sam radio nezavisno mnoge video obrade,
snimanja i sve ostalo što je povezano sa radom na videu i filmu.
Morao sam raditi šta god je bilo plaćeno u društvu.
Nisam mogao živeti od muzike, pa sam završio u reklamnoj industriji.
Uvek sam imao problem sa tim da u poslovnom svetu slušam naređenja
tako da posao sa reklamama definitivno nije bio za mene.
Nisam se hteo baviti besmislenom manipulacijom nad ljudskom percepcijom da bi preduzeća mogla prodavati svoje smeće.
I tako, počeo sam raditi u finansijskoj areni.
Počeo sam sa dnevnim trgovanjem, sa trgovanjem uzorcima.
Bio sam osrednje uspešan. Nikada nisam imao veliki početni kapital koji u stvari moraš imati.
Povukao sam malo sitniša sa tržišta,
i sa tim radio tu i tamo, godinama.
To više ne radim jer prezirem tržišni sistem.
Način na kojim sam sebi to opravdavao je činjenica da je to bio jedini posao koji sam mogao naći,
a u kome nema šefa i klijenta, koji je dakle za mene predstavljao izvesnu slobodu.
Naravno, trgovanje na berzi nema apsolutno ikakvu važnost za društvo,
ni najmanje mu ne doprinosi.
Ukoliko bi sutra Vol Strit (Wall Street) nestao, to ne bi imalo ama baš nikakvog značaja za bilo šta
vezano za prirodno stanje poretka na ovoj planeti.
U toj životnoj fazi želeo sam put izvan svega toga.
Nisam više hteo imati ikakvu vezu sa robovanjem korporacijskom sistemu.
Tada sam počeo istraživati ekonomiju,
i sad bismo mogli... Siguran sam da imate pitanja o tome pa ću ovde stati.
Zeitgeist je počeo kao javni performans,
kao pokušaj Vaudevillian koncepta.
Postavio sam dva ekrana,
a u sredinu sam stavio ogroman komplet bubnjeva na kojima sam svirao
uz video projekcije na oba ekrana.
Nešto od ove opreme koju vidiš je bilo korišćeno.
U stvari, prodao sam većinu svoje opreme.
Kako god... Mislim da imam nekoliko fotografija koje ti mogu dati.
Verovao ili ne, ima ih samo nekoliko koje su snimljene na tom prvobitnom događaju.
Volio bih da imam dokumentovan taj prvi događaj
jer me ljudi stalno za to pitaju.
Ali kako god... To je počelo kao jedan kreativan rad,
kao varijacija jednog ranijeg Vaudevillian Koncepta.
Film i muzika uživo. Živi nastup.
A kad je prošlo, znaš već...
To je bio besplatan događaj. Mislim da je trajao šest noći.
Ljudi su dolazili, pravio sam reklamu kao lud.
Potrošio sam hiljade i hiljade dolara.
Radio sam to pre svega zato što sam bio zaglavio u korporacijskom svetu,
a hteo sam jednostavno učiniti nešto za sebe da bih se bolje osećao,
u jednom svetu koji u suštini propada.
To je svet kojim dominiraju finasije, svet koji je bolestan i izopačen,
kroz religiozne procese i finansijske oligarhije.
To je bilo samo izražavanje, u suštini veoma besno ali ozbiljno.
Nikada nisam očekivao da će imati velikog odjeka.
Nakon što se završilo, našao sam se u malo većim dugovima.
Prihvatio sam se posla za koji, uzgred budi rečeno, nemam dozvolu.
Nijedan njegov aspekt nisam razjasnio.
Međutim, pošto je internet takav kakav je, postavio sam to sve online da vidim šta će se desiti.
Mislio sam, možda će neki ljudi kojima se film dopada hteti da ga "skinu", možda će biti nekih reakcija.
Šta god.
Ono što se desilo me je totalno raspametilo.
Postavio sam ga na neku web stranicu, i tada je krenula lančana reakcija i ja...
Od tog trenutka je verovatno sve istorija; ni sam ne umem objasniti kako su se stvari dalje razvijale.
Sve što znam je da...
Činjenica je da je film imao enorman broj pregleda.
Puno se o njemu pričalo, pa sam napravio web stranicu:
www.zeitgeistmovie.com
Film sam stavio besplatno na raspolaganje. Onda sam shvatio da ima ljudi koji hoće film na DVD mediju.
Pomislio sam, u redu, hajde i to da pokušam.
Došao sam u tešku situaciju da sam morao sve učesnike koji su bili uključeni na bilo koji način u film moliti za odobrenje
što je bilo naporno, jer je, uzgred budi rečeno
svako hteo koji dolar,
pošto se radilo o internet filmu koji je imao više miliona pregleda.
Dakle, morao sam jednom broju ljudi platiti veoma puno novca da bi stvari išle dalje.
Međutim, bilo je i ljudi koji su jednostavno bili srećni što su te informacije objavljene
i koji nisu imali problem sa tim što ja radim,
a što nazivam "nekomercijalna raspodela".
DVD za 5 dolara, da bi bio objavljen, u nekom kapacitetu.
Uskoro sam dobio email poruku od organizacije po imenu Artivist Film Festival.
Na moje iznenađenje, oni su hteli da prikažu film na festivalu
koji je imao svoju publiku, sa već rasprodatim ulaznicama.
U to vreme je za mene sve to još bilo zbunjujuće.
To je naravno bila ista ona organizacija koja je sledeće godine prikazala Zeitgeist: Addendum.
...u jednom svetu u kome se mediji često, više nego za bilo šta drugo...
...koriste za to da nas održavaju zaglupljenima, bar koliko ja vidim...
Jeah!
Često kažem da je umetnost bez savesti beznačajna,
kao što je i svaka akcija bez savesti uzaludna.
Mislim da je zaista odlično to što postoji festival koji reprezentuje takve tipove ideja.
Što se tiče samog filma,
sve što mogu reći je da je njegova svrha u tome
da ljudi počnu da traže fundamentalne uzroke
za sve probleme koje vidimo u društvu.
Dakle, to bi bio neki uopšteni sažetak onoga što se događalo.
ZEITGEIST POKRET
Zeigeist pokret je za mene bio veoma teška odluka.
Mogao sam Zeitgeist: Addendum napraviti isto kao i mnogi društveno osvešćeni filmski stvaraoci pre mene
u smislu da sam jednostavno mogao reći: "Ovde imamo gomilu stvari,
masu problema. Evo i nekoliko mogućih rešenja.
Uzmi odatle šta želiš, pokušaj, i vidi šta će se desiti.".
Zaista sam osetio blokadu kada je trebalo na samom kraju reći:
"Pristupi pokretu na www.thezeitgeistmovement.com".
Pristupi Pokretu.
Idi na thezeitgeistmovement.com i pomozi nam u izgradnji
najmasovnijeg pokreta za društvene promene koga je svet ikada video.
Znao sam da će se u tom momentu, kada je to postalo više od filmskog fenomena,
moj život verovatno dramatično promeniti, što je i bio slučaj.
Zeitgeist: Addendum je počeo tako što su mi ljudi pisali u email porukama:
"I, šta ćemo učiniti u vezi sa ovim kulturološkim problemima?
Šta ćemo učiniti u vezi sa korumpiranim bankarskim sistemom?
Šta ćemo sa ljudima koji su zarobljeni u institucionalnim socijalnim programima?".
Ja vidim tok misli i razum kao program.
Vidim samo društvo kao tekući program.
Programiranost zatvara ljude u specifične odnosne okvire.
Kako da se postavimo prema takvim temama?
Šta da radimo, šta da radimo?
Zeitgeist: Addendum je bio pokušaj odgovora na to pitanje.
Nakon što je Zeitgeist 1 objavljen, došao je u ruke Žaka Freskoa (Jacque Fresco) i Roksen Medouz (Roxanne Meadows).
Kada sam pročitao Žakovu knjigu koju su mi poslali,
shvatio sam da je to zaista veoma važna informacija.
Shvatio sam da sam sam bio u nekim temama nazadan i da one moraju biti ispravljene.
Da bi se društvo dovelo u red,
moramo razmišljati o fundamentalnim problemima.
To je bilo nešto što sam donekle pokušavao da shvatim,
ali tek kada sam sreo Žaka, moje sočivo se fokusiralo.
U svim tim stvarima o kojima sam imao pojma,
Žakovo životno iskustvo, o čemu je on tako dugo govorio
učinilo je da se fokusiram u pravom smeru.
Tako sam celi jedan deo u Zeitgeist: Addendumu napravio zajedno sa njim.
Tako je počelo.
NAPADI
Svako ko se odluči na to da izazove ukorenjene dogme 189 00:11:56,000 --> 00:12:00,000 i tradicionalne slike sveta, a naročito sistem u kome živimo,
tradicionalne slike svijeta, a naročito sistem u kome živimo,
pravi od sebe cilj za žestoke napade.
Ja sam toga veoma dobro svestan.
Kada se osvrnemo kroz istoriju, vidimo da je priča o svakome ko se odlučio da izazove institucije
jedna veoma mračna priča.
Ima puno ljudi tamo napolju koji znaju da je nešto pogrešno,
ali oni ne razumeju izvor te pogrešnosti
jer su u zatočeništvu indoktrinacije.
Sokrat... Sokrat se nikada nije bavio ropstvom koje je postojalo u njegovo vreme.
To je za njega bilo normalno.
Ovo važi za sve tipove političkih filozofa koji su ikada postojali.
Tako i za Karla Marksa i Platona.
Oni su zarobljeni u uvreženim paradigmama
pa se i njihovi misaoni procesi kreću unutar tih okvira.
To važi verovatno i za mene.
Ljudi su zatvoreni u jednoj kutiji.
Oni gledaju kutiju oko sebe,
vide pukotine i rupice, prilaze im
i pokušavaju ih zatvoriti; pokušavaju zakrpiti rupe.
Oni ne zastaju i ne razmišljaju o tome da možda nešto sa kutijom nije u redu.
Možda je integritet same kutije u kojoj se nalaze, prirodno bezvredan i nedelotvoran.
Ekonomski sistem u kome živimo je parazitska paradigma
koja vodi samouništenju,
ali ljudi to ne uviđaju.
Ukoliko ekonomski sistem napadneš kao ono što on zaista jeste, svima se diže kosa na glavi.
Svako kaže: "Čekaj malo. To je svet u kome svi mi živimo.
Mi živimo u svetu zasnovanom na sticanju profita i radu za prihod, u potrošačkom društvu.
Na to smo se navikli.
Mi razumemo da imamo podelu na klase.".
Znaš... Pozivaju se na ljudsku prirodu,
pozivaju se na svašta u pokušaju da stvari predstave takvima kao da su deo prirodnog poretka stvarnosti,
ali činjenično stanje nije takvo.
Ukoliko bi trebalo da se sumiraju napadi koji se obično dešavaju meni i ljudima sa kojima radim,
onda bi prvo trebalo spomenuti reference.
Reference su odlike "sveštenstva" među naučnicima.
I sad, budi sveestan da je to neko merilo vrednosti.
Ja sasvim sigurno, ako to mogu izbeći, neću ići doktoru
koji nema nikakve reference za hirurgiju koja mi je možda potrebna.
Za to je neophodno učenje i iskustvo.
Ali ukoliko se radi o nekoj drugoj strani spektra,
ako se radi o jednostavnoj analizi informacija,
ako se radi o analizi istorije,
ako se radi o ekonomiji, koja je veštački sistem,
koja nema uporište u niti jednom opštem zakonu,
koja nema uporište u fizičkim zakonima,
kao u nijednom aspektu naučnih zakona koji su povezani sa planetarnim funkcionisanjem,
onda odjednom, bavljenje time šta te stvari zapravo znače za društvo postaje veoma relevantno.
Mač je sa dve oštrice kada dobiješ zvanje mastera, ili doktora nauka u nekom određenom području.
Ukoliko razmišliš o tome šta ti zapravo radiš, ispostaviće se da
sprovodiš nastavni plan koji je u popunosti bio pripremljen za tebe
od strane institucija koje su već postojale.
Ako se radi o društvenim stvarima,
postoji visok stepen subjektivnih različitosti,
takoreći gubi se objektivnost,
jer su ljudi poslovično indokrinirani u dogmama koje im se predstavljaju.
Da bi dobio diplomu iz ekonomije, što je verovatno najbeskorisnija stvar koju možeš učiniti,
potrebna je potpuna indokrinacija u ideju
da je tvoja oblast zaista nauka koja ima izvjestan stepen relevantnosti za nešto.
Dakle, kada dobijem email poruke od ljudi sa doktorskom titulom iz ekonomije
koji pokušavaju da ospore aspekte o kojima govorim,
postane mi jasno da je u osnovi njihovog otpora emocionalna reakcija.
To nije objektivna kritika.
Oni su sebi pribavili identitet, na osnovu svog sistema verovanja.
Kada im ja to oduzimam,
kada osporavam njihove ideje o ekonomiji, onda im oduzimam njihov identitet.
Poznato je da neki od najvećih umova koji su svetu doprinijeli
nekim od najznačajnijih izuma
nisu došli iz državnih institucija, nego su
radili nezavisno; radili su svoja sopstvena istraživanja,
vodili su se sopstvenim izborom informacija.
Oni nisu samo sedeli u nekoj učionioci i bubali gradivo napamet,
nisu išli korak po korak sledeći utabane staze establišmenta,
nisu samo uzeli svoju diplomu i referencu nakon svega...
"Hej, sada sam ekspert u određenom području.".
Najblistavije misli i najveći doprinos svetu
potiču od onih koji su se nalazili izvan kutije.
Ne moram ni navoditi primere koji bi to potvrdili.
Nego, vratimo se na poentu...
Kada se radi o socijalnoj teoriji, ne dajem referencama nikakvu važnost.
Akademski milje je prepreka društvenom napretku.
Druga vrsta napada dolazi od strane kulturoloških krugova,
od strane socijalnog programiranja.
Mi ih nazivamo "samopostavljenim čuvarima postojećeg stanja".
To su ljudi koji pod sistemom pate kao i svi ostali,
ali koji su se tako snažno identifikovali sa svojom društvenom ulogom, koji su tako zarobljeni u kutiji,
da se prosto razjare na pomisao da je način na koji žive zapravo pogrešan, što je paradoksalno.
Neprestano to primećujem kod ljudi.
Samopostavljeni status quo čuvari
dolaze iz religije, iz ekonomije,
oni polaze od iluzije demokratije koju vidimo svugde u svetu.
Dolaze iz raznih vrsta "-izama" koji su u potpunosti besmisleni:
kapitalizam, komunizam, fašizam, socijalizam.
Imate "sveštenstvo" monetarnog sistema, ili kapitalista, ako tako želite,
retorički rečeno. Ja ne koristim tu reč, besmislena je.
Koristim reč monetarizam.
Svrha gomilanja novca se zasniva na raznim interesima
koji su u osnovi neiskreni. Tačka.
Onda imate "sveštenstvo" religioznog koncepta, religiozne identifikacije,
sa idejom da mi nekako već sve znamo, i da postoji Bog
koji nas gleda odozgo i koji sve kontroliše.
Neću se odmah upuštati u protivrečnosti koje proizilaze iz tog ekstremno ograničenog stanovišta.
Drugim rečima, najveća prepreka u evoluciji ljudske misli
je raskid sa sopstvenom indoktrinacijom.
Teško je, veoma teško, prevazići emocionalne elemente koji su tako duboko ukorenjeni u čoveku,
da ako se pojavi bilo šta kao smetnja, to kod njega automatski izaziva neposrednu reakciju, neposrednu patnju i bol.
To je jedan veoma, veoma složen problem.
Ipak, reći ću još jednom: Moramo naučiti kako prekinuti sa tim.
Moramo naučiti kako identifikovati i slomiti sopstvene indoktrinacije
ukoliko nameravamo da napredujemo kao civilizacija.
Ne koristim svoje prezime jer želim da zaštitim svoje prijatelje i svoju porodicu od tih asocijacija.
Ljudi mi kažu: "Pa ti moraš nastupati sasvim otvoreno. Ako si već počeo pričati o tim stvarima,
onda moraš biti pripremljen da se nosiš sa svim i svačim što si sam sebi nametnuo.".
Dobio sam jednu email poruku u kojoj
su me kritikovali što ne objavim svoje prezime.
A ja mislim, znaš šta... Ono što neko time zapravo kaže je
da je Martin Luther King zaslužio da umre,
ili da je Gandi zaslužio da umre,
samim tim što su postali poznati.
Dobijam mnogo pretnji smrću od strane religioznih zajednica.
Živimo u jednoj strašno s*ebanoj, bolesnoj kulturi.
To je zaista tako. Naše društvo je mentalno bolesno.
Biti normalan znači biti poremećen u ovoj kulturi.
Dakle, ja se zovem Peter Džozef. Znate...
Od kojeg bi to momenta moj identitet trebalo da postane apsolutno transparentan?
Treba li da dam ljudima svoj broj socijalnog osiguranja?
Treba li da im dam na uvid poreske obveznice?
Samo da napomenem da
ima puno ljudi u istoriji koji su koristili lično ime i nadimak
dok su prezime isključili iz svakodnevne komunikacije i upotrebe.
Kao što ljudi često koriste svoje drugo ime i prezime.
Takvi koji imaju nešto protiv mene zbog stvari o kojima govorim
žele da nađu nešto pomoću čega bi me prikazali kao nekoga ko nešto krije
ili kao nekoga ko ima skrivene namere. Ja to očekujem.
Kako god. To mi ništa ne znači.
Radim kao Piter Džozef. Ljudi me mogu zvati kako god dođavola žele.
Ja sam stalno u interakciji, i izlažem se u javnosti. Nemam šta da krijem.
Čak i ako bi neko saznao moj stvarni identitet, gde živim,
ko su moji roditelji, ko su moji prijatelji,
to ne menja apsolutno ništa.
Nesrećna okolnost je takva da sam dobio kontraverznu reputaciju,
i da ljudi imaju mnogo problema zbog tradicionalnog vaspitanja,
a ja ne volim da gledam druge ljude kako pate zbog toga što ja radim.
Ipak, većina prijatelja i članova porodice je svega svesna i prihvata to.
To je nešto što jednostavno moram prihvatiti.
Svako ko misli da ja činim to što činim iz nekih ozloglašenih razloga, novčanih razloga,
ili zbog bilo čega što je povezano sa ličnim interesima,
ima jako puno da uči.
Kao prvo, vodim web stranicu pokreta i pokret sam sa deficitom.
Plaćam ljude da rade i da programiraju.
Imam puno dobrovoljaca kojima sam neizmerno zahvalan.
Pa ipak, da bi se stvari brzo obavile, moram često angažovati ljude koji rade u industriji.
Prodajem majice da bi to bilo moguće.
To je jedina stvar dizajnirana za pokret koju prodajem.
Što se tiče prodaje DVD diskova,
ukoliko ljudi ne mogu poštovati činjenicu da tražim 5 dolara za diskove za koje bih mogao tražiti 20 dolara,
pri čemu sam potrošio veliki novac da bih napravio te filmove, onda stvarno...
Prodaja diskova je neosporno deo mojih prihoda.
Naglašavam da se ne radi o ličnom profitu
što znači da se novac ulaže u druge projekte.
Morao sam prestati sa masovnom prodajom diskova jer se dešavalo da ljudi kupe kod mene diskove
po ceni od dva dolara po komadu i onda ih na internetu preprodaju za po dvadeset dolara.
To je veoma frustrirajuće.
Finansijski sam zbog svega toga oštećen.
Dupli standardi su mi fascinantni.
Postoje sve te društvene organizacije koje primaju milione dolara kao donacije.
One prodaju tone smeća,
a nas sada odjednom napadaju zato što prodajemo nešto,
i to zbog našeg interesa da zaista uklonimo monetarnu paradigmu.
Žao mi je. Moramo preživeti da bismo mogli nešto učiniti.
Dakle, da pojasnim:
Zeitgeist pokret je predodređen za to da informacije budu dostupne besplatno.
Dakle, moji filmovi su besplatni. Dozvoljavam da ih besplatno "skinete".
Svako ko mi želi pomoći tako što će kupiti DVD za 5 dolara,
a za koji bih mogao lako tražiti 20 dolara, pomoći će,
ali ja na to ne prisiljavam nikoga.
Radiću ubuduće u reklamnoj industriji, ili šta već budem morao,
da bih stvari održao u životu, da bih održao integritet pokreta,
tako što sledim put neprofitabilnosti.
Donacije za pokret tražimo samo onda kada
radimo na nekom velikom projektu koji treba da napreduje.
Trenutno nemamo takve projekte.
Sada smo u fazi prikupljanja ljudi
i usmeravanja funkcionalnosti.
EKONOMIJA
Kada čitamo o ekonomiji,
vidimo da je predstavljena kao nauka.
Pročitao sam mnoge nastavne planove
za fakultetske i master studije na Harvard Univerzitetu
po kojima rade studenti ekonomije.
Ekonomija nije nauka.
Ona je izum. Ona je izmišljotina.
Smešno je što kad pogledaš knjige iz ekonomije
vidiš tamo grafikone i dijagrame sa složenim svežim formulama.
Sve to je izmišljeno.
To nema nikakve veze sa prirodnim poretkom stvari.
Zasniva se na popularnom načinu proizvodnje i distribucije.
Mi smo osnovali tu masivnu strukturu koja izgleda kao da je validna.
Ne postoji zaista ništa što bi se trebalo znati o ekonomiji, osim činjenice da je
čitav globalni ekonomski sistem zasnovan na tome da ljudi neprestano troše,
bez obzira na aktuelno stanje u prirodnom rasporedu energije,
planetarnih potencijala i svega ostalog.
To je slepa, sebična potrošnja bez apsolutno ikakvih obzira prema prirodi.
NAUKA
Moramo uvideti da smo mi svi naučnici.
Moramo svi početi o stvarima razmišljati na naučni način,
što većina nas i čini u određenoj meri.
Čak i one najglasovitije religiozne individue
koriste nauku svaki put kada pri kupovini procenjuju vrednost novog automobila,
kada procenjuju svoj život uopšteno.
Oni koriste te stvari stalno. To svi mi radimo. Svi mi smo naučnici.
To je otkriće, to je pojava koja mora izaći na videlo.
Nauka nije hladna, bezosećajna stvar.
Ona je u službi našeg blagostanja.
Sada možemo raspravljati o filozofiji.
Što se mene tiče,
svaki oblik filozofije i svaki tip moralnih pojmova
su totalno beznačajni sve dok ne izniču iz sveta prirode i sve dok
ne koriste analize poznate pod nazivom: naučne metode.
Do bola su mi dosadni filozofski argumenti i verbalni hobiji
koji ne doprinose apsolutno ničemu.
Religija je verbalni hobi.
RELIGIJA
Jedna od najstarijih društvenih prevara
je širenje religije na ljude
tako da oni osećaju da postoji nešto pozitivno što ih čeka
dok pate zbog ove beskrajne, konstantne, oligarhijske evolucije
koja se razvija, mislim, još otkad je čovek počeo da se bavi lovom.
Kada smo razvili poljoprivredu, sve se promenilo.
Napravili smo društvene razlike, počeli smo kontrolisati prirodnu okolinu.
Pre neolitske revolucije, a što su antropolozi fino dokumentovali,
postojala je prirodna ravnoteža na planeti.
Stanovništvo je bilo u ravnoteži jer smo mogli raditi samo u skladu sa onim što nam je Zemlja prirodno davala.
Kada smo počeli kontrolisati planetu razvijajući poljoprivredu, i sada pomoću različitih sredstava,
narušili smo ravnotežu; počeli smo praviti neravnomerne zalihe.
Počeli smo proizvoditi veštačke nestašice, namerno,
u cilju samoočuvanja i profita.
Dakle, kako je društvo postajalo sve neuravnoteženije,
kako se razvijao koncept posedovanja,
kako su pirati počeli da krstare okeanima,
donoseći robu na razne kontinente, raznim kraljevstvima, nastale su strukture nadmoći nad resursima.
Određena oruđa su korištena u svrhu kontrolisanja čovečanstva da bi se potčinili
oni koji "ne zaslužuju pravi život" ili "ne zaslužuju plodove".
U svrhu održavanja raslojavanja i potčinjenosti, postoje razna oruđa.
Religija je jedno od najstarijih oruđa koja služe potčinjavanju masa.
Ja ne tvrdim da je to poreklo religije.
To je sasvim druga tema,
obrađena u prvom delu mog filma.
Jednostavno govorim o političkom aspektu religije koji važi i danas.
Koliko često smo čuli predsednika SAD kako kaže:
"Neka Bog blagoslovi Ameriku"?
Zar ta poruka, upućena američkom narodu, nije agresivna i uvredljiva?
Kao prvo, uvredljiva je za svaku drugu zemlju na svetu.
Zašto bi Bog blagoslovio samo Ameriku?
Bog bi blagoslovio čitavu planetu da živimo u zdravom društvu.
Ako Bog postoji, naravno.
Kako god, nećemo sada o tome.
Religija za mene ima dve strane.
Na jednoj strani je dogma, indoktrinacija.
Tu imamo vaskrsnuće, imamo sve te fantastične pojave
koje su opisane u literaturi.
Na drugoj strani postoji briljantan filozofski aspekt.
Zaista volim mnoge stvari koje je rekao Isusov lik.
Vidim lepe aspekte kod maltene svake velike religijske figure.
Ima trajnih vrednosti koje egzistiraju u religijskim mislima
i koje treba održavati.
Neki od najbriljantnijih i najboljih ljudi koje sam sreo su hrišćani,
islamisti, hinduisti ili judaisti.
Oni znaju povući granicu,
znaju gde prestaje fanatizam,
jer tu počinje opasnost od religije.
Ako snažno veruješ u nešto dogmatično i kažeš:
"Isus je postojao. To je tako. Svako ko kaže drugačije je moj neprijatelj.",
onda patiš od ozbiljnih neuroza sa kojima se moraš suočiti.
Da li je Isus postojao ili ne, to nije bitno.
Mislim da je to najbolje izrazio Žak Fresko kod Lari Kinga.
Kada ga je voditelj pitao: "Šta misliš o hrišćanstvu?", on je rekao:
"Mislim da je izvanredno. Kada ćemo ga sprovesti u praksi?".
Dakle, moj stav prema religiji je takav da želim da se ljudi sa religioznim sklonostima
udube u svoju veru i onda se zapitaju
šta to oni iz te svoje religije praktično primenjuju.
Koje od tih unakrsnih pojmova koji se nalaze u svim religijama
vidimo materijalizovane kroz konkretno ljudsko ponašanje?
Što se tiče "zlatnih pravila" i svih tih stvari koje postoje u svim religijama
(mislim da imam listu toga u PDF-u u okviru pripreme za Orijentacioni vodič za Zeitgeist pokret)
kada se osvrneš na te ideje, vidiš da to niko ne sprovodi u praksi.
Najzad, moj stav prema religiji je veoma, veoma jednostavan:
ona nije ništa drugo do jedna zbirka priča. To su alegorije koje imaju značenje.
Različite interpretacije su ih učinile višesmislenim što i jeste odlika semantike.
Međutim, ja ne želim zabraniti religiju.
Ne mislim da bi religiju trebalo zabraniti niti išta slično.
Mislim da bismo je trebali shvatati kao ono što ona jeste.
Problem čovečanstva je to što smo međusobno razjedinjeni.
Ima previše ideologija koje se ne zasnivaju ni na čemu upotrebljivom.
Ovo želim, ovo zaista želim jasno izraziti:
Sve vodeće religije, barem one zapadne,
pošto u hinduizmu i budizmu ima elemenata koji su izuzeci,
dakle, one koje pripadaju judaističko-hrišćansko-islamskom sistemu verovanja, po meni nisu različite od
"-izama" državnih uređenja koje vidimo u političkoj sferi,
kao što su komunizam, socijalizam, fašizam, kapitalizam.
To su ideje koje su stvorene i koje nemaju nikakvu vrednost u odnosu na prirodu.
Drugim rečima, one nemaju nikakvu važnost za brigu o opterećenosti Zemlje,
za našu sposobnost samopomoći,
za našu sposobnost proizvodnje, za metode te proizvodnje,
za metode raspodele,
za način usmeravanja tokova društva, održavanja života, zdravlja, prosperiteta,
za napredovanje
svega onoga što vidim kao organizam ljudske vrste, kao jedan jedini organizam.
Nijedna od ovih vera nema ništa sa svim tim,
i to je problem.
Na primer, katolička crkva, kao i mnoge druge religije
koje se služe tim ranim starozavetnim ideologijama,
zastupa iluziju da se mi jednostavno možemo u nedogled razmnožavati,
i da će svima biti dobro.
Bog će se pobrinuti za sve.
Danas, kada budućnost zavisi od iskorišćavanja energije,
kada budućnost zavisi od načina eksploatacije na ovoj planeti,
ja nemam decu.
Pokušavam biti što optimističniji
baveći se Zeitgeist pokretom i onim što bismo mogli učiniti,
a zaista fenomenalne stvari bismo mogli učiniti.
Trenutno imamo velike prepreke.
Nemam decu. Zašto?
Zašto bih to rekao?
Kao prvo, ne bih se dobro osećao.
Osećam da bi bilo krajnje nepažljivo i neodgovorno da
neko drugo ljudsko biće sada dovedem ovde.
Većina ljudi rađaju decu uz tradicionalno sebičan, duboko uvrežen stav:
"Imaćemo decu i porodicu. Do đavola sa opstankom Zemlje,
do đavola sa činjenicom da siromašimo.".
Mislim, to se može stalno vidjeti u naseljima kamp prikolica.
I sam sam živeo u divljem naselju. Video sam to bezbroj puta.
Ljudi nemaju stav ni prema čemu. Nemaju obrazovanje
što se tiče uvida u funkcionisanje društva, što se tiče procesa koji ih hrane.
Dakle, oni tako rađaju decu u nedogled,
ili čine mnogo stvari koje nemaju veze ni sa čim.
Ipak, zastanimo malo kod teme o deci.
Za mene, dobiti dete znači da mogu reći:
"Mislim da će svet biti u dobrom stanju dok je moje dete živo.",
a onda i: "Šta će biti kada moje dete dobije unuče?
Zar ne bi svet trebao imati takav integritet i takvu stabilnost da i to dete opstane?".
To je pravo pitanje.
Trebalo bi da svi roditelji postave sebi to pitanje.
Oni ne bi smeli rađati decu iz svojih sebičnih potreba:
da bi tako eto, imali je li, porodicu, da bi bili tradicionalni, da bi se mogli mirno pojaviti u crkvi
sa svoje dvoje dece.
To se mora odnositi na nešto realno.
Čovečanstvo mora razmisliti o svom odnosu prema Zemlji.
Dok se to ne učini, mi smo prokleti.
Zasnovali smo ekonomsku strukturu,
religiozno-filozofsku strukturu,
koje su totalno odvojene od svega upotrebljivog i realnog.
Te ideologije su ono što će uništiti ljudsku vrstu i planetu.
DEMASKERI
Ima ljudi, koji su prodajući knjige i DVD
koji demaskiraju Zeitgeist, razvili pravu kućnu radinost.
Ima ljudi koji su napravili čitave web stranice na tu temu, a koje preko reklama i sponzorstva zarađuju novac.
Čitavu tu stvar smatram zabavnom, otvoreno rečeno.
Zeitgeist 1 se zasniva na već postojećim informacijama.
Nema ničega u filmu što nema svoj izvor.
Najčešće se pokušava demaskiranje prvog dela, koji se odnosi na religiju.
Komparativnu religiju.
To nije nikakva misterija. O tome se govorilo decenijama i vekovima:
religije su pozajmljivale jedna od druge.
One moraju pozajmljivati jedna od druge.
Zašto? Zato što je svaka informacija serijske prirode.
Svo znanje je serijsko.
Nelogično je misliti da je neka informacija iz bilo koje religije sušta novina.
Lepota je upravo u tome što se, sledeći izvore većine vodećih religija,
opet vraćamo na prirodu.
Sve religije se svode na primitivne ideje o prirodnim pojavama.
Oluje, Sunce...
Nema tu ničeg metafizičkog. Ničeg ezoteričnog. To je sasvim očigledno.
Da li je misterija to da je Sunce idealizovano kao izvor života
što ono i jeste?
Ima li tu ikakve misterije? Očigledno ne.
SADAŠNJOST
Trenutno
ostajemo bez nafte.
Ostaćemo i bez zaliha prirodnog gasa.
Zaista, veoma jednostavno, fosilna goriva
vladaju celim društvom.
Celo naše društvo se u potpunosti zasniva na fosilnim gorivima,
od plastike, svega.
Neću sada ulaziti u to.
Svako ko to dovodi u pitanje, neka razmisli bar na momenat šta to nafta pokreće, šta to fosilna goriva pokreću.
Od svetla koje svi koristimo,
pogona na ugalj i prirodni gas, do vašeg automobila
i strukture industrijske civilizacije - sve to pokreću fosilna goriva.
Mi ih koristimo verovatno daleko iznad stope njihove obnovljivosti
koja traje stotinama miliona godina.
Niko ne razmišlja o tome.
jer to ekonomska paradigma ne bi dozvolila.
Što se tiče jezgra vrednosti našeg današnjeg zapadnog društva,
mislim da je u Americi središnja motivišuća vrednost ništa drugo nego slepa potrošnja.
Često se može čuti sa su "subote za kupovinu".
Tajms Skver (Times Square) sam koristio u Zeitgeist: Addendumu kao izvor buke;
ako se sećaš, tada je po ekranima opšti šum
jer je Tajms Skver simbol apsolutnog rasipništva.
To je najodvratniji ćošak čovječanstva.
Materijalistički šum.
Čovečanstvo ne može preživeti u paradigmi koja zahteva beskrajni rast;
to je ono na čemu se trenutno zasniva.
Ukoliko niste upoznati sa tim, razmislite o tome.
Sve što radimo je kupovanje i trošenje, i trošenje i trošenje.
To pokreće ekonomiju.
Kada bi ljudi prestali da kupuju, nacionalni budžet svih zemalja bi opao.
Stoga, što više kupujemo, trošimo i traćimo naše resurse,
utoliko brže sami sebe gasimo.
Šta činiš?
Šta činiš da to zaustaviš?
Zato postoji Zeitgeist pokret.
Mi moramo prvo, dobiti filozofiju koja kaže:
"Znaš šta? Svi smo mi na istoj strani.
Svi mi moramo opstati na ovoj planeti.
Imamo ogromne probleme,
a jedini način da ih rešimo je da počnemo da sarađujemo.".
Svako treba da odbaci svoje religiozne ideje,
kao i kapitalističke, socijalističke i fašističke uzore.
Moramo odbaciti sve čemu smo naučeni
i postaviti sebi pitanje:
"Šta nam je potrebno za opstanak na ovoj planeti
bez grozota i ratova, i bez starih obrazaca koji još traju?".
EKONOMIJA ZASNOVANA NA RESURSIMA
Poznato je da je Zeitgeist pokret, kako je naznačeno u svim našim materijalima,
"aktivistička ruka Venus projekta", koji u prvi plan ističe ono što mi nazivamo "ekonomija zasnovana na resursima".
Ekonomija zasnovana na resursima je veoma, veoma jednostavna.
To je jedan sistem koji je struktuiran u "teoriji sistemskog pristupa".
Da bi teorija sistemskog pristupa bila jasna, treba samo pogledati planetu lično.
Planeta je holistički sistem.
Dakle, prvi korak je veoma jednostavan:
treba da je shvatimo kao sistem i da je tako tretiramo.
Moramo početi da merimo i nadziremo sve Zemljine resurse.
Ne možemo biti toliko glupi da dozvolimo korporacijama kontrolu nad tim
radi koristi njihovih malih klika.
Resursi koje bi trebalo svi da imamo, po nasleđu, zasluženo.
Svi resursi na planeti treba da budu zajedničko nasleđe svih ljudi.
Nema drugog načina da se izgradi stabilno društvo.
Dakle, ako si rođen na ovoj planeti, onda si naslednik planete. Planeta je tvoj dom,
a ne tamo neki komad zemlje koji ti pruža iluziju posedovanja.
Ne kuća za koju misliš da je poseduješ. Ne postoji nešto takvo kao vlasništvo.
Ideja o vlasništvu je kontrolisano ograničenje.
Vlasništvo postoji samo zbog onih na vrhu,
a da bi bili sigurni da se neće postavljati pitanje o tome što oni uglavnom sve kontrolišu.
Dakle, mi moramo nadzirati planetarne resurse.
Moramo početi da konstruišemo sistem proizvodnje i raspodele
koji se ne zasniva na hirovima profitabilnosti.
On se zasniva na pronalaženju načina za najefikasnije delovanje.
Očigledno je da ima resursa svuda po planeti.
Moramo početi shvatati šta to imamo.
Moramo početi nauku i tehnologiju usmeravati
na korišćenje tih resursa na najefikasniji mogući način.
Stoga mi zastupamo sistemski pristup onako kako to činimo.
Ukoliko smo sada motivisani da promenimo lice Zemlje
da bismo kreirali ekonomiju zasnovanu na resursima, mogli bismo to veoma brzo učiniti.
Problem je, opet,
postojeća ukorenjena "pravovernost" i samozaštitni mehanizmi
koji će nas i uništiti.
Slobodno tržište je ono što će ubiti sve na ovoj planeti.
To nije zapravo "slobodno tržište", to je monetarni sistem.
Monetarno nagomilavanje i razmena preko rada za prihod, pa profit kao motivacija,
uništiće čovečanstvo,
jer sve što oni čine je da vuču sve u pravcu onih koji imaju najviše moći.
Upravo sada se suočavamo sa ekološkim kolapsom, bolje rečeno, energetskim kolapsom.
Suočavamo se sa ekonomskim kolapsom, koji je usko povezan sa energetskim kolapsom.
Suočavamo se sa radničkim kolapsom, koji je prirodno povezan sa ekonomskim kolapsom.
Suočavamo se sa nečim što nazivam "kriminalno topljenje jezgra".
Društveni slom se upravo događa. Ljudi kažu:
"Ekonomija će se oporaviti.".
Najopasnija stvar koja nam se trenutno može desiti je oporavak ekonomije SAD.
Najopasnija stvar koja nam se može desiti je upotreba još više resursa
jer to bi dovelo samo do ubrzanja neizbežnog uništenja.
Ukoliko ljudi počnu masovno kupovati automobile da bi pomogli ekonomiji,
rezultat će biti samo eksploatacija još više goriva,
uzetog od resursa planete.
Više benzina se koristi. Više energije se troši u potrošačkoj filozofiji.
I to je to, da ponovim, što će nas uništiti.
Dakle, ekonomija zasnovana na resursima
pokušava da ukloni svaku neodrživu praksu koju imamo sada,
i da kreira holistički sistem resursnog menadžmenta,
prioritetnog nad radom. E, ovo je važno.
Razmislite o tome koliko vremena ljudi izgube dok su na poslovima koji ničem ne doprinose čovečanstvu.
Razmislite o tome koliko energije potroši neko
ko prodaje na Vol Stritu, i zbog toga svakog dana
putuje iz Pensilvanije!
Gubi se energija na nešto što ne znači ništa.
To troši čak još više energije i elektriciteta.
Kada počnete da o tome razmišljate,
počnete da uviđate koliko energije i resursa se protraći na takav način,
na aktivnosti koje ama baš ničemu ne doprinose,
osim ličnim interesima i potrošačkim monetarnim vrednostima određenih individua,
ali društvu baš nikako.
Pomislite kako bi lepo društvo izgledalo
ako bismo počeli da obrazujemo ljude o prirodnim procesima,
o nauci, tehnologiji i očuvanju resursa.
Kada bi ljudi procenjivali društvo na jedan profesionalan način,
onda bi se posvetili stvarima koje su zaista bitne.
(Pfiuuuuuu)
To bi bilo revolucionarno.
To bi bilo neverovatno.
Videti ljude kako čine stvari koje su zaista bitne.
Time bi takođe dobili mnogo više slobode.
Da izrazim to gestom,
način na koji vidim opstanak i ljudski samointeresni mehanizam, koji postoji,
ali koji ćemo ubrzati u našem sistemu,
je psihološki trik koji znači samoispunjenje.
Društveni interes treba da postane lični interes.
Drugim rečima, ako ja izmislim nešto,
to je dato svima,
da ga unaprede i koriste.
Ti izumi se ne gomilaju kao patenti i zaštićene marke, nego su dati svima.
Obrnuto, to znači da svaki put kada neko drugi izmisli nešto
ili nešto stvori ili dobije neku ideju,
onda i ja to dobijam automatski.
Odjednom je čovečanstvo postalo jedan jedini organizam. Postalo je funkcionalan sistem.
DUHOVNOST
Ljudi me pitaju o duhovnosti.
Kažu. "Pa ako ne voliš tradicionalne religije,
da li si u nekom drugom vidu duhovan?",
ili tako nešto slično.
Jedina vrsta duhovnosti koja je jednostavno rečeno
zaista relevantna je razumevanje prirodnih procesa
i prirodnog poretka u univerzumu.
Način na koji prirodni zakoni funkcionišu, način na koji funkcioniše svet:
Bog je u zakonima prirode i ništa drugo.
Mislim da će do pravog duhovnog buđenja doći
kada ljudi počnu da shvataju
da moraju da sarađuju
na raspodeli resursa.
Moraju početi razumevati da žive od ove planete,
da dobijaju svetlost od Sunca,
da postoje izvori energije koji su prirodni i izdašni,
koji bi mogli biti dostupni svima,
da sve delimo, da sarađujemo,
jer to je ono što sistem zahteva.
Zemlja to zahteva.
To je potrebno za naš opstanak.
To će biti pravo duhovno buđenje.
BUDUĆNOST
Živimo u svetu ogromnih mogućnosti,
pozitivnih mogućnosti.
Ipak, svi pokazatalji ukazuju na to što ja smatram samouništenjem,
obzirom na naše aktuelne, zvanične ekonomske i ideološke strukture.
Još jednom: kapitalizam, socijalizam, komunizam, fašizam,
jevrejski, islamski, hrišćanski religijski sistemi...
Oni nemaju nikakav stav prema onome od čega zavisi opstanak vrsta.
Tužna stvar je to što će
čovečanstvo morati pretrpeti mnoge udarce
pre nego shvati o čemu to govore Zeitgeist pokret,
ekonomija zasnovana na resursima, Venus projekat
i Žak Fresko.
Nas pokreće biodruštveni pritisak.
To znači da nam predstavlja problem da se probudimo i da promenimo stvari.
Ne želim da vidim kako čovečanstvo pati.
Ne želim da vidim kako ljudska vrsta propada zbog nedostatka energije i hrane.
Ne želim videti kako se ove stvari dešavaju.
Ali znam da će se, na žalost, dobar deo toga desiti,
sve dok ljudi ne počnu da se bude i da spoznaju da na horizontu stoji novi obrazac,
prema kojem moramo krenuti što je brže moguće.
Dovoljno je pratiti trenutnu ekonomsku imploziju.
Vlada SAD ima 12 triliona duga.
To će nakon nekog vremena postati komično.
Šta će se desiti kada dug dosegne 20 triliona, 30 triliona
i kada SAD konačno ne budu mogle plaćati kamate na sve te obveznice koje su prodavane preko okeana?
Uz sve te neplaćene dugove koje imaju, mi ćemo teoretski bankrotirati.
Šta mislite da će se desiti kada Kina ne dobije svoj novac od SAD?
Šta mislite da će se desiti kada SAD,
koje troše 25% svetske energije,
ostanu bez iračke nafte, pa počnu napadati druge zemlje Srednjeg Istoka,
što će se verovatno ranije desiti? Šta ako se to desi
a Kina, koja dobija naftu iz Irana, naravno kaže:
"Znate šta, momci, mislim da ćemo vas morati zaustaviti u uzimanju nafte iz Irana.
Treba i nama, a vi nam dugujete mnogo novca. Stvarno ste nas naljutili.".
Da li mislite da bi bio moguć rat između tih dveju super sila?
Hmmm! Mislim da je Treći svetski rat
veoma moguć,
a taj rat će biti stvaran.
To neće biti izmišljeni rat kao prvi i drugi svetski rat
koji su se zasnivali na novom poretku i raznim krađama resursa.
To će biti rat za opstanak raznih zemalja.
Nadam se da se to neće desiti.
Ozbiljno se nadam da su sve ove stvari o kojima govorim pogrešne i netačne,
ali sve što treba da učinite je da posmatrate razvoj.
Na ovaj ili onaj način, mi ćemo svakako završiti u jednom sistemu koji neće biti zasnovan na novcu kakvog danas poznajemo.
Zašto? Jer će u budućnosti istoričari shvatiti da je on
apsolutni i osnovni uzrok uništenja civilizacije kakvu poznajemo.
To će biti shvaćeno u budućnosti.
Istoričari će se osvrnuti i reći:
"Kakva glupost! Pravili su materijale,
prodavali ih radi profita kompanija,
uvek iznova, i opet, i opet,
bez imalo obzira prema tome šta planeta ima, prema reciklažnim postupcima, kao ni prema svemu ostalom.
Sagorevali su goriva milion puta prekoračujući stopu njihove stvarne obnovljivosti.".
Smejaće nam se,
pitati se kakva smo mi to, dođavola, primitivna, više nego idiotska vrsta bili.
Ako uopšte preživimo do te faze.
Mrzim što zvučim tako pesimistično i negativno. Mrzim izbacivati svu tu retoriku,
ali prilično sam iziritiran na ovu temu, iako pokušavam da ne budem.
Jednostavno, želim pojasniti da je
celokupni sistem u kome mi živimo jedan vic.
Taj sistem je lažan, a njegova pogrešnost je definisana kroz činjenicu da se ne može održati.
To je tako jednostavno.
Mi predlažemo ekonomiju zasnovanu na resursima. Nadam se da će svako ko pogleda film otići na
www.thezeitgeistmovement.com
i da će razumeti šta mi radimo.
Nadam se da će svako od vas napolju shvatiti
da se mi možemo ili promeniti ili umreti.
Zahvaljujem na svemu što radiš, Piter.
Film Čarlsa Robinsona.
Možete da ga umnožavate koliko god želite,
(naravno, bez novčanog dobitka).
DVD nije u prodaji.
Download: www.whoispeterjoseph.com
www.thezeitgeistmovement.com
www.thevenusproject.com
www.zeitgeistmovie.com
Revolucija je počela
Prevod: jezički tim www.zeitgeistsrbija.org